MIRII ANULUI II
Versiunea în română:
Theo_buzau (c)-RODVD.SUBTITLING.TEAM Theo_buzau@yahoo.com
Uită-te ! Este cineva în cală...
Cine ești tu ?
Ce faci aici ? Ridică-te. Scoală !
Nicolas Philibert a descoperit America pe 12 aprilie 1787,
la Charleston, în Carolina de Sud.
El a traversat Atlanticul într-o navă a Companiei Indiilor de Vest.
Dar nimeni nu știa ce motiv l-a făcut să părăsească Franța.
Fără acte sau bani, a fost dus în închisoare.
A stat închis trei zile.
Cinci ani mai târziu, era cel mai invidiat om din țara
care-l primise atât de rău.
Urma să se căsătorească cu Margaret Davidson
singura fiică a lui Arthur Davidson, averea numărul unu din ținut,
rege al comerțului de cereale. Mai mult de 30 din navele sale exportau grâu
în cele patru colțuri ale lumii.
În acele zile, fiecare se considera prietenul lui,
chiar și cei zece sau doisprezece pețitori
care au sperat la mâna tinerei moștenitoare
dar pe care Arthur Davidson i-a respins.
Dintre toți, puternicul armator l-a preferat pe Nicolas Philibert,
care a intrat în imperiul lui ca paznic de noapte pentru a deveni doar cinci ani
omul său de încredere și adjunctul său.
Dacă cineva se opune acestei uniuni,
să vorbesc acum sau să tacă pentru totdeauna.
Mă opun.
Acest om este deja căsătorit !
- Continuați ! - Dar eu...
Nu-l lua în seamă. E gelos.
- Dar... - Ne pierdem timpul.
Dă-le binecuvântarea !
- Ești căsătorit într-adevăr sau nu ? - Nu. Da. Care este diferența ?
A fost șapte ani în urmă în Franța... Catolici. Asta nu contează.
- Deci, reverendule, continuă. - Soția ta e moartă ?
Sigur ! Și de ce nu ? Trebuie să fi murit.
Asta e ! Moartă !
Această căsătorie este contrară legilor Bisericii.
Reverend !
Nu-mi poți face așa ceva.
Eu ți-am construit o biserică, o casă, pentru Dumnezeu, Toby...
Nu, Arthur, nu pot.
- De ce nu ? - Ce vrei să fac ?
- De ce nu divorțează ? - Divorț ? Glumești...
- În Franța nu există divorț. - Nu ?
Nu citești ziarele ? A fost o revoluție și au acum o republică.
- Mulțumesc. Știu. - Ei bine, în primul rând trebuie să faci...
... cererea pentru divorț.
- Divorț ? În Franța ? - Exact !
Nu știi ?
Două săptămâni mai târziu, Nicolas Philibert se îmbarca pe Flying Fish,
o navă încărcată cu grâu, care pleca spre Franța.
Grâul și vasul aparțineau companiei lui Arthur Davidson.
Nicolas și-a luat responsabilitatea să vândă încărcătura.
- Domnule Philibert... - Pardon.
Franța ! Aș vrea să găsesc o lume nouă.
O țară liberă, după zece secole de tiranie.
Egalitatea... în sfârșit ! Virtutea...
- Dar unde e Nantes ? - Acolo, în fundul estuarului.
- La zece mile de coastă. - Se pare că-l cunoști bine.
- Da, acolo m-am născut. - Ah, da ? Mai ai familie acolo ?
- Soția mea. - Oh, ce om norocos !
Și mie nu mi-ai spus nimic.
Să confunzi soția cu patria... să-ți regăsești poporul...
- ... într-una din creaturile sale. - Am venit să divorțez.
Divorțezi ? Ce minunat ! Perpetua căsătorie este un abuz.
Iubim, dragostea se degradează. Dar acum, legea va interzice ura în cămine.
- Și eu care credeam că-ți vinzi grâul. - Le pot face pe ambele.
- Sigur, dar... - Tata ! Tata !
Dă-te jos ! Dă-te jos !
- Se va sinucide. - Zi-le să coboare !
- Nu dau ordine la copii. - Dar sunt ai dvs...
Tocmai pentru acest motiv, trebuie să-i las în voia lor.
Dar nu sunt maimuțe.
Ce ai împotriva maimuțelor ? Nu ai citit Jean-Jacques Rousseau ?
- Nu, de ce ? - Totul este bine pe acest pământ...
dacă se respectă legile naturii, fără minciunile traiului bun.
Oh ! Priviți ! Au trimis o ambasadă.
Îi salut pe frații eliberatori, învingătorii despotismului !
Salut onoarea omenirii !
Mulțumesc, prieteni ! Trăiască Republica !
Glorie viguroasei tinerimi !
- Întoarceți ! Virați tare ! - Dar mergem la Nantes...
- Nu, e interzis ! Întoarceți ! - De ce ?
- Suntem în război ! - Cu cine ?
Cu Anglia !
Dar noi nu suntem englezi. Aducem grâu.
- Ce ? - Grâu !
- Cine este ăla ? - E spion !
- E un barosan, uite ce haină are... - Jos cu Anglia !
- Jos cu limba engleză ! - Nu este englez, e american.
- Pentru ce a venit ? - Aduce grâu.
Aduce grâu. Aduce grâu. Trăiască America !
- Trăiască americanu' ! - Trăiască americanu' !
Eh ! Pălăria mea !
Închideți ! Închideți poarta !
Stați jos ! Reveniți la locurile voastre ! Nu a fost închisă încă ședința.
Stați jos toți !
- Uită-te unde am ajuns ! - Ne e foame.
- Vrem pâine ! Pâine ! - Lăsați vasul să intre.
Portul a fost închis.
- Eu nu pot face nimic. Ordinul e ordin. - Du-te și caută-l pe Reprezentant.
- Vrem grâul ! - Grâu !
- Grâu ! Ce grâu ? - Americanu', cel de 'colo...
- Vasul lui este blocat. - Lăsați-l să treacă !
- Ai un vas ? - Flying Fish, Compania Davidson.
- Navă cu grâu ? - Da, O mie de chintale.
Stai jos.
Grâul ! Grâul ! Grâul !
- Cine ești tu ? - Nicolas Philibert.
- Ești francez ? - Da.
- Vii din America ? - Da.
- Colonie engleză, târfa despotismului. - Dar noi suntem cei care i-am eliberat.
Noi ? Care noi ? A fost acum 15 ani. Sub regi și mișei.
Regii au comis numai crime. Încă văd viermuiala
de spioni și negustori. Voi termina cu ei, de oriunde ar veni.
- Nu ! Nu ! Aduce grâu ! - Grâu !
Mizerabili, rătăciți de neștiință. Sunteți niște oi înconjurate de lupi.
Toate șireteniile sunt bune pentru dușmanii Republicii.
Cine vă spune că acest grâu nu a a fost otrăvit ? Da, otrăvit.
Sunt sigur. Este o capcană infernală. Acești șacali sunt în stare de orice.
Ei sunt peste tot. Ne asediază. Anglia domină marea,
vulturii regaliști ne terorizează vasele și ne vor capetele.
Sunt și în ziduri. Îi văd chiar și aici. Dar luați seama la justiție.
Eu îi voi ghida brațul. Fără milă. Să nu uitați.
- Și ce facem cu grâul, cetățene ? - Aruncă-l în mare !
Tot vă mai îndoiți ? Du-te și adu un sac de pe navă.
Fă o fiertură și dă-o la câini. Veți vedea cum or să crape.
- Și cu el ce facem ? - Să aștepte.
Hei, Nicolas ! Nu mă mai recunoști ?
- Ah, Simon ! Ești soldat acum ? - Nu, Garda Națională.
- Deci te-ai întors ? - Păi, nu vezi ?
De când ?
- Abia am sosit. - Hei, nu fugi ! Ca să vezi...
- Cine este ? - Philibert, nu ți-l amintești ?
Nu.
Acum 5 sau 6 ani, înainte de Revoluție, a avut un duel cu un nobil.
Un baron care o curta pe soția lui și l-a ucis, omule. Un baron !
După aceea, el a trebuit să se care. A luat prima nava și nimeni nu l-a mai văzut.
- Și soția lui ? - Oh, e o femeie foarte specială.
- Își dădea aere, se credea nobilă. - Și chiar era ?
- S-o crezi tu. Era fiica lui Gosselin. - Negustorul de vin ?!
Da. Îți dai seama ?
Încetișor ! Țineți-l. Țineți-l, spun !
- Hai ! Ține și tu ! - Fac și eu ce pot.
- Oh, Dumnezeul meu ! - Fiți atenți, băieți !
A revenit criminalul. Iar va comite vreo nenorocire.
- Nu arată rău. - Dacă l-ai fi văzut cu soția lui
- ... mereu strigând și certându-se. - Și tata Gosselin nu le spunea nimic ?
El nu știa. Era inevitabil, deoarece l-au găsit abandonat, copil fiind,
desculț în stradă, acolo, în ziua de Sf. Philibert.
- Fusese un copil abandonat ? - Da, a crescut cu fata laolaltă.
Și mai târziu, i-au căsătorit. De-astea se mai întâmplă...
Comerțul meu merge șchiopătat. Nu mai merge ca altădată.
Am crama. Mă descurc și eu cum pot.
- Ce mai face Charlotte ? - Taci, nenorocitule !
Nu vorbi despre asta aici, ceea ce se întâmplă în oraș...
Nu-i de glumă. Înțelegi ce vreau să spun...
- M-a durut sufletul, știi... - Bună, Nicolas.
- E Lucas ! Nu-l recunoști ? - Desigur. Cum merge treaba, Lucas !
Este surd toacă. Ce spuneai ?
- Charlotte. - Oh, da ! E ceva ce știi bine.
I-ai ucis baronul. Șase luni mai târziu,
s-a amorezat de un marchiz: Marchizul de Guérande.
Mereu cu iluzii lui de grandoare. Este greu de imaginat ceva cu ea...
- Este aici ? - Charlotte ? În Nantes ?
Ești nebun ? Toată lumea bună s-a cărat de la început, în '89.
- Ea a plecat cu marchizul ei. - Unde ?
Ei bine, nu am nicio idee. De patru ani nu am nicio veste de la ea.
- Doar n-ai venit s-o vezi ? - Ba da.
Pentru ce ?
- Pentru a divorța. - Ah, asta era !
Divorț ! Oh, nimeni nu ar fi îndrăznit în vremurile noastre.
Cetățene Gosselin !
Și acum, ce-o mai fi ? Așteaptă !
- Hei ! Eh ! Soția ta. - Ei ?
- E cineva care ar putea spune unde-i. - Cine ?
- Sora marchizului. - Cel care... ?
Da, e cu soția ta.
Marchizul de Guérande are o soră, care este încă aici.
O văd uneori în oraș. Vine la o casă, aproape de a mea.
- Spune-mi, ești surd, sau nu ? - Asta depinde...
Haide, vino și arată-mi unde stă.
Ești nebun. Am de lucru.
Sunt sigur că a fost la tine.
Toată lumea fierbe la Primărie, îți imaginezi...
A fost închis într-un birou. Când să-l cauți, nu mai era nimeni.
El a sărit pe fereastră.
- Io-te-te ! - Cine a făcut asta ?
Acolo e.
Sunt sus. Ești așteptat.
Din nou.
Ah, în sfârșit !
Acum tu !
Haide !
- Nu prea știu să citesc notele. - Dar, cine te-a trimis ?
Nimeni.
- Cine ești tu ? - O caut pe d-ra de Guérande.
- De... cum ? - De Guérande.
Nu este aici.
- Dar, mi s-a spus... - Ți-am spus că nu este aici.
- Cum ai intrat aici ? - Hei, calm, oameni buni !
- Hai, vorbește ! Explică-te... - Ușurel, prieteni...
- Cine ești tu ? Răspunde ! - Sunt comerciant.
- Uite, acolo este ! - Nicolas, ce tot pui la cale ?
De-o oră te caut. Nu-ți mai pasă de vasul tău ?
Cobor.
- Cine locuiește aici ? - Hăă ?
- A cui e casa asta ? - Ce ?
Se pare că se distrează, javrele.
Ah, iată-l pe salvatorul nostru. Binefăcătorul poporului.
Vino în brațele mele, prietene al meu de peste mări. Grâul tău este excelent.
Fă să intre nava lui în port. Destul, am terminat cu maidanezii.
Respectați pâinea oamenilor, câini ce sunteți !
Ce fiare împuțite ! Oprește-i ! Curățați locul.
Ce-i, Simon ? Te deranjează ceva ? Vino, vino !
Acum, vom celebra sărbătoarea Rațiunii. Vei fi eroul ei.
Împreună cu mine, desigur.
Îți amintești ? Ți-am spus că va veni ziua asta.
Ei bine, vezi că ziua aia a venit.
- Și tu ce făceai în timpul ăsta ? - Comerț.
- Nu ți-e rușine ? - Nu există lume fără comerț.
O să fie...
Spune-mi, ai ceva de dus înapoi ?
- Nu încă. - Nu mai căuta, am ce trebuie.
Umple cala cu Muscadet. Și dacă americanilor nu le place vinul alb.
Am Bourgueil, Chinon și tot ce vrei. Vom face avere.
- Cine este ? - Zeița Rațiunii.
Da, dar ea cine e ? O știi ?
Oh, e Pauline de Guérande, sora marchizului.
Cred că despre Charlotte, ea ar putea să-ți dea relații.
Mulțumesc, m-am gândit deja la asta.
Ah, nenorocito !
Vei plăti pentru asta !
Trădătorule ! Și tu ești cu ei ?!
Arestați-l !
Mai repede ! Mai repede !
Tăcere ! Tăcere ! Este o adunare aici !
Lasă-mă să vorbesc !
Aspectul tău este de nobil, dar vocea ta este cea a unui rebel.
Privirea ta este a unuia dispus să conspire.
- Te îndemn să-ți denunți complicii. - Complici ? Ce complici ? E sonat ?!
Ascultați, cetățeni, îndrăznește să mă insulte în incinta sacră.
- Ai ajutat această femeie la crimă. - Ce crimă ?
- Există numeroși martori. - Nici măcar nu-i știu.
- Și mai departe, ce ? Am ajuns ieri. - Ieri. Și mărturisește.
Ești un agitator, un aliat al aristocrației.
Cine mă ? Am ucis cu mâinile mele un aristocrat acum 4 ani, înaintea tuturor.
Tu nu luaseși încă Bastille când eu suprimasem un baron.
Taci ! Consultă-te cu avocatul tău.
Nu există lege suficient de riguroasă
pentru a pedepsi un criminal precum este clientul meu.
Mulțumesc. Ți-ai făcut datoria. Cetățeni din juriu ?
Condamnat la moarte. Următorul...
Ați înnebunit cu toții.
- Ai de gând să-l ghilotinezi pe Philibert ? - Peste un sfert de oră.
Ah, da ? Te-ai gândit la americani ?
- Lasă. - Măcar lasă vasul în port.
- Nu mai intră. - Și vrei să moară poporul de foame ?
- Mi-ai spart timpanele. - Uite, aici e demisia mea.
Stai aici, Simon ! Înapoi ! Mă auzi ?
Oh, ce încăpățânat e !
- Ține. - Și acum ce mai e ?
Demisia Consiliului.
- Respinsă. - Nu.
Nu este veselie, nu ?
Cu o persoană vie ca tine...
Uită-te pe culoar !
Vezi fereastra ?
Prea sus !
Lavier, Edmond ! Vaguot, Julien !
Lavaucher, Emilie ! Philibert, Nicolas !
- Și eu ! - Fără tine !
Ba da, lasă-l !
Nu, nu pe-acolo !
Nu mișca, mă voi întoarce diseară !
Și, unde este protejatul tău ?
Explică rapid. Nu am timp de pierdut.
Nicolas Philibert ! Nicolas Philibert !
Cum ? Nu este aici ?
- Philibert. - Totul este aranjat.
- Nicolas a fost salvat ! - Philibert !
- Când pleacă înapoi nava ta ? - Mâine.
- Unde e îmbarcarea ? - O așteptăm în estuar.
E departe ?
Eu regalist ? Nu sunt deloc. Am fost membru al Adunării Constituante.
Da, eu. Am fost la asaltul Bastiliei.
Am făcut Declarația Drepturilor Omului.
Mirabeau, Barnave și cu mine. Oo, nu poți înțelege !
La început totul a fost simplu. Apoi totul s-a încurcat.
Ah, prietene, nu mai este nimic ca la început !
Ei spun că am traficat bunurile clerului, pentru că am cumpărat o mănăstire.
Dar, cine nu a făcut de-astea în 1790 ? Toată lumea a pus laba pe ceva.
Uite, ăsta este inelul unui episcop.
Nu, toate sunt meschinărie și gelozie.
Vino !
- Chouanii. - Cine ?
Chouanii regaliști.
Protejați-ne, domnule. Suntem fugari. Noi nu am lezat pe nimeni.
Dar...
Este un "albastru", un spion.
Lanterna !
Du-te ! Ești liber !
Fugi !
Dă-mi asta !
Haideți !
Opriți ! Iată...
Ah, tu ești, domnule ? Nu ești rănit ?
Ho ! Ho !
Henri !
Categoric, domnule, se pare că destinul ne face să ne regăsim.
Te temi ?
Domnule, sora mea mi-a spus ce ați făcut în Nantes.
Ea e tot ce am mai scump pe lume și ați salvat-o.
Sora dvs ?
Eu sunt marchizul de Guérande, la dispoziția dvs. Cereți-mi tot ce vreți.
- Unde mergem ? - La frate-meu în Grandchamp. E sediul lui.
Toți oamenii sunt cu noi, de la Cholet la Fougeres.
Într-o lună, vom fi o sută de mii. Apoi cucerim Nantes.
În șase luni, punem steagul alb pe Notre-Dame și Republica va muri.
Uite ! El este salvatorul meu.
- Ce acțiune eroică ! - Ce cutezanță, tinere !
Permiteți-i unui cavaler al ordinului Saint Louis
să-și bucure ultimele zile.
- Bună seara. - Ei știu cine ești ?
- Nu încă. - Nu spune nimic, te implor.
- De când ești aici ? - De zece minute.
- Nu, în Franța ? - De două zile.
- Ca să faci ce ? - Să te văd.
- Charlotte, el a salvat-o pe Pauline. - Ah, da ?!
- Dle, nici măcar nu știu cum te cheamă. - Așa e, cum te numești ?
- Nu v-am spus ? - Nu.
- Pentru că nu m-ai întrebat. - Bine. Acum întreb.
Ei bine, vă voi spune.
- Domnule, mai ușor ! - Nu, uite.
- Ce e ? - Rachiu.
Nu alcool, ești nebun. Du-te și adu apă cu gheață.
- Ești doctor ? - Nu, dar știu. Sunt obișnuit.
Plecați, lăsați-o să respire...
- Să o luăm de aici. - Da.
Saint-Aubin, ajută-ne !
- Rapid ! - Unde... ?
- Sus ! - Bine.
- Ai grijă unde pui picioarele. - Fii atent, în loc de-a vorbi.
Cu capul în jos. E nevoie să vină sânge la cap. Pune-i perna sub picioare.
Da, bine. Și căldură. Trebuie s-o încălzim.
- Lasă-mă. Sunt bine. - Lasă-ne, domnule. Destul.
- Voi căuta apă de la gheață. - Nu, domnule, e bine-așa.
Am vrut să-i fac o favoare.
- Henri, lasă-mă să trec. - Nu, pleacă. Se odihnește.
Odihnă. Ea doar asta face toată ziua, în timp ce eu trebuie să lupt.
- Nu trebuie să intre în aceste situații. - Nu mă atinge !
- Pauline. - Și să nu-mi mai spui "Pauline".
Îmi dai târcoale cu dorințe rușinoase. Ieși afară !
- Dar de ce ? - Pentru că așa ți s-a cerut.
- N-am auzit numele tău. - Bastillac.
- Ești gascon ? - Nu se vede ?
- Nu ai accent. - L-am pierdut. Îți pare rău ?
Tare de tot !
Du-te o dată !
Ieși afară !
- Ești în fierbințeli ? - Sunt rece.
- Voi merge pentru medic la Auray. - Nu, dansul m-a amețit.
Știu ce-ți lipsește... calul, pădurea, vânătoarea cu câini...
- Așa crezi ? - Și eu te țin închisă, să-ți pierzi culoarea.
De-acum mă vei însoți peste tot, te voi învăța utilizarea armelor.
- Uite ! Ăsta e al tău. - Nu-mi place sângele.
Trage în păsări. Sunt sigur că vei ști să lupți.
- Ce este în neregulă cu tine ? - Nu, te rog.
Nu, Henri !
Iar caută ceva să pară interesantă. O urăsc !
Dacă aș putea, aș omorî-o, dar nu vreau să-i fac rău fratelui meu.
- L-a îmbrobodit, cățeaua... - Cine e ?
O "nimeni", o fată din popor.
- De 3 ani vrea să se căsătorească. - Nu e căsătorită ?
- A fost. - Cu cine ?
Nu știu, cu un "coate goale". A murit devorat de indienii sălbatici.
Oh, am uitat. Am și altceva pentru tine.
Ah !
- Prințul ! - Oh, Dumnezeul meu !
- Seniore, ați ajuns un pic mai devreme. - Este o mustrare ?
- Nu, dar nimic nu este pregătit. - Ce contează ?
- Stăm afară, cum stă toată lumea. - Oh, monseniore !
- Seniore, pe ce traseu ați venit ? - Cel mai rapid, prin Segre.
- Oh ! - Nu, nu. Du-te de-aici.
Bine.
- Ce vrei ? - Nimic. Văd că nu este momentul.
Nu este ușor. Dispari șase ani și acum te-ai întors cu inima la gură.
- Mi-am refăcut viața fără tine. - Oh, da. Deci, se pare că ești văduvă.
- Păi, ce puteam face ? A fost cel mai ușor. - Dar... "Mâncat de indieni"...
- Cine ți-a spus asta ? - Pauline.
Oh, ea ! Dacă mai continuă, o să-i scot ochii.
Neabătut credincios strămoșilor noștri,
florii de crin, Sfintei Biserici, lui Dumnezeu și regelui.
- Nicolas, ești nebun ? - Sunt obosit. N-am dormit de trei zile.
Ridică-te. Henri vine înapoi.
- O să-i spun că nu sunt mort. - Ah, nu asta ! Nu ai nici un drept.
- Apropo, l-am văzut pe tatăl tău în Nantes. - Zău ? Și ce ți-a spus ?
- Înlăcrimat... de patru ani. - Din cauza mea ?
- Ai încă o șansă. - Ce mai face ?
- Fără păr, fără dinți, e o ruină. - Dumnezeule !
Nu este plăcut la vedere. În fine, te-a iubit.
Haide. Acum, du-te !
Oh, într-un hambar !
Pe aici, Monseniore.
Termină cu joaca de-a-v-ați-ascunselea !
Nu, Nicolas ! Nu !
- Magnific. - Am primit trei sute.
Ai de gând să faci un măcel. Par a fi Sheffields.
Da, contele de Artois se va ruga o novenă de mulțumire.
Trebuie să vorbim.
- Henri ! - Dle Marchiz !
- Ce se întâmplă ? - De Beaulieu vrea să plece.
Caii sunt în spatele bisericii. Ia unul și du-te, te rog.
- Spune-le că vin acum... - Îmi îngăduiți... ?
Du-te, te aștept.
- Unde sunt ? - Pe drum.
Ah, doamnă, ești aici ! Parcă te ascunzi...
- Să mă ascund, de ce ? - Pentru că sosesc...
Nu, domnul meu, vă rog. Nu intrați.
Fii rezonabilă, de ce-mi faci de-astea ?
- V-am rănit ? - Nu, nu e nimic.
Este o plăcere să sufăr pentru tine. Trebuie să-ți vorbesc.
O femeie ca tine să stea aici ! Ce oroare !
Cu mirosul de vaci. Să stai în grajd..., te admir.
- Ai pierdut ceva ? - Oh, sângerați ! Mâna dvs !
Ia-o.
- Tot îl mai iubești ? - Pe cine ?
- Cum pe cine ? Pe Guérande ! - Da.
Dar atunci, când te ia de soață ?
Nici o decizie nu a fost luată. În schimb, eu sunt aici.
- Îți amintești ce am spus în Rennes ? - Asta e atât de departe.
Promisiunea încă e valabilă. Îți ofer numele meu și rangul.
Spune-mi "da" și vei fi soția mea. De ce să-l așteptați pe Guérande ?
Abuzează de tine și te tratează ca pe o curtezană. Nu te va lua niciodată.
- Ba da. - Ar fi făcut-o până acum.
O va face, sunt sigură.
Când ? Zi-mi și mie, când ?
Mâine dimineață, domnul meu, în biserica satului.
Ne faceți onoarea de a ne fi martor ?
Dragostea mea ! Puneți-o aici !
Sunt aici, Charlotte.
Fără alcool, sunteți nebun ?
- Ai speriat-o. - Nu eu, dvs.
- Avem nevoie de oțet și piper. - Lăsați-mă pe mine !
- Au, mă doare. - E... pentru binele tău.
Miroase ceva a ars.
- Apă ! - Acolo.
Requiem, vino sus ! Grăbește-te !
Rapid, elixirul tău !
Stați să vedeți, medicamentul lui face minuni.
Hai !
- Ce mai are acum ? - Nu a putut suporta vestea cea bună.
Fratele tău o ia în căsătorie mâine dimineață.
Prințesă, doamna mea, domnul meu, Înălțimea Voastră, domnule abate...
Domnule de Bastillac...
- Domnule Bastillac... - Da ?
- Ah, ești aici ! Eu nu mai pot sta aici. - Nici eu.
Ia-mă de-aici repede. Ne vom întâlni cu de Charette și luptăm împreună.
- Unul lângă altul. - Unul lângă altul ?
Da, voi fi soția ta, dacă vrei.
Ascultă, nu este momentul acum.
Domnișoară, te-am rănit și nu am vrut...
- Nu știu nici măcar ce-i cu mine. - Oh, domnule, și d-ta ?!
Nimic nu este ușor pentru nimeni.
Dacă ai ști... fratele meu... cu femeia aia..., mâine dimineață...
- Avem toți încredere, apoi într-o zi... - E oribil.
E natural.
Ți-am spus totul despre mine și eu nu știu nimic despre d-ta.
Îți spun mai târziu... pentru moment e destul.
Prieteni, știți cu toții motivul prezenței mele printre voi.
Acum zece zile, la Londra, l-am văzut pe fratele regelui.
Mi-a dat o scrisoare care se adresează fiecăruia dintre voi.
- "Dragii și supușii mei loiali..." - Mă simt rău în aceste zile tulburi.
- Pot să țin un serviciu privat. - Nu, vreau o mesă solemnă.
- Dar nu am orgă. - Ei bine, folosește un harmonium.
O, doamnă, această nuntă va fi cea mai frumoasă din lungul meu serviciu !
- Nu-ți place ? - Este al episcopului !
Ești nebun ? Este darul meu de nuntă.
Guérande, îmi permiți să continuu ?
Hei, tăcere !
"Dragii și supușii mei loiali, noaptea s-a abătut asupra orașelor și caselor noastre,
... dar Dumnezeu va înflori din nou crinii noștri.
Deja se ivesc zorii...
Deja se ivesc zorii la granițele Regatului.
Suveranii Europei sar în ajutorul nostru, iar Republica se clatină sub loviturile lor.
Austria și Prusia sunt în Alsacia și Spania, peste Pirinei...
dar voi, luptători din Marea Britanie și Vendée, veți da lovitura finală...
celor care au răpit tronul și altarul.
Victoriile voastre de-acum, vestesc altele mai mărețe.
Acum, datoria voastră este clară:
Mergeți asupra Nantes-ului ! Să cuceriți orașul !
Să oferiți un port flotei engleze."
- Ah, nu ! - Nu ești de acord ?
- Am văzut destul, vă mulțumesc. - Ultraj la căpetenia noastră ?
Mai bine ți-ai supraveghea sora !
- Lasă-mă ! - Repetă !
Întreab-o ce făcea adineauri în grădină cu acest aventurier, Mântuitorul tău...
... domnul de Bastillac.
Henri !
- Un moment, dle. Uite mănușa mea. - Ține.
Aștept martorii d-tale.
Este mai vrednic de mine ca nici unul dintre voi. Cerul mi l-a scos în cale.
Henri, dacă mâine te însori cu acea femeie, am să mă dau lui. Să facă ce vrea cu mine.
- Pauline ! - Henri !
Haide, Guérande, termină cu joaca !
Acest om iubește mai mult decât tine, dnă. Bate la ochi. Pe el vrei să-l iei de soț ?
Nu face asta. Nu-ți irosi viața. Mai e încă timp.
- Un domn nu refuză duelul. - Lasă-mă în pace !
- În gardă ! - Sabia aia e în slujba Regelui, nu în a ta.
Ce sunt bufoneriile astea ? Nu fi ridicol...
- Lasă-mă ! - Ascultă... !
- Du-te la Pauline a ta. - Ce Pauline... ?
- Mă iei de proastă ? - Vino !
Ah, ești aici, doamnă !
- Am decis, te iau cu mine. - Nici să nu vă gândiți !
Să ne ascundem aici ! E timpul !
Ghicitoarea țigancă ți-a prezis. Vei fi prințesă datorită mine.
Au, mă doare !
Ah, nu tu, nu iar !
- Monseniore ! Ce i-ai făcut ? - Lasă-l.
Fugi !
Trezește-te ! Nu mai visa la prinți și marchizi, sunt istorii trecute.
- Dealtminteri, nu iubești pe niciunul. - Ba da.
- Pe cine ? - Nu-i treaba ta.
Îmi stârnești milă.
În gardă, domnule. Unde ți-e sabia ?
Uite-o, cetățene !
Stați să vin și eu !
Oprește-l !
- Doar pe tine te am. - Henri...
Întotdeauna am visat la tine, chiar fiind cu ea.
De ce nu mi-ai spus-o ?
Am pierdut.
M-am gândit că o femeie fără noblețe nu-ți va stârni gelozie.
Eu am frică, Henri. Să ne despărțim. Căsătorește-te cu ea.
- Vrei așa ? - Voi pleca alături de Bastillac.
- Ah, nu ! - Da, trebuie.
Dă-i mâna mea.
Acolo, este acolo !
Să nu scape ! Mârșavul !
L-a jignit pe excelența sa ! L-a numit cetățean.
Este un spion republican, eram sigur. Să nu scape !
Lasă-mi-l mie !
Henri, nu ! Oprește-te ! Te implor !
- L-ai ucis ! - Cu-atât mai bine. O canalie mai puțin.
Dar e Nicolas. Este Philibert, soțul meu.
Tu l-ai ucis ! Criminalule ! Asasinule !
Dle marchiz, l-am prins.
Lașilor ! Lașilor ! Dați-i drumul !
- Dare un revoluționar. - Și pe bună dreptate.
Prindeți-l, cretinilor ! Puneți mâna pe el !
Știi cine este Bastillac ? E Philibert, ucigașul baronului.
- Ce-i ? - Nimic. La tine ?
- Nimic. Au dispărut. - Dă-i dracu'.
Destul ! Să ne-ntoarcem !
- Nu ne putem separa, vezi ? - Știu.
- Și dacă vom muri mâine ? - Cui îi pasă ! Vom fi împreună.
Îți amintești prima dată când am dormit împreună ?
- A fost tot într-un copac - Un măr.
Aveai opt ani.
- Pe-atunci, era tot ce vroiam. - Crezi că ne-am schimbat ?
Întoarce-te. Ești ciufulit.
- Ce este asta ? - Nimic. Nu, lasă.
Dă-mi.
- Cine este ? - Fiica unui armator, Arthur Davidson.
Adică, Arthur este tatăl, Ea este Margaret.
- Lasă-mă să-ți explic... - Nu, am înțeles. Eu nu-ți port pică.
Un om nu poate fi singur și eu eram departe.
Nici tu nu ai fost singură.
Mai mult decât atât, ea este foarte bună ca a doua.
Știi, această fată... această femeie... Ei bine, tânăra...
- ... nu s-a căsătorit. Dar vroia... - Să se mărite.
Da, dar nu se putea căsători cu un bărbat deja însurat.
- Asta este clar. - Deci, ești de-acord ?
- Nu te mai mișca. - Totul este în mișcare, totul.
Revoluția este o mișcare... De exemplu, un cuplu...
La început el este fericit, apoi se ceartă. Iar acum totul este aranjat cu divorțul.
- Ce mai e și asta ? - O nouă lege, știi ?
Mergem la Primărie, semnăm un act și gata. Nu mai există căsătorie.
- Dar asta e prost. Ai un fir alb. - Spuneam că...
Acum arăți bine. Sărută-mă !
- Da, așa... Margaret a spus... - Fiica lui Arthur ?
Da.
- Vrea să se căsătorească cu tine, nu-i așa ? - Da, exact. Ai ghicit.
Apoi, brusc, m-am gândit că tu și eu... am putea...
în fine, pe scurt, am putea divorța.
- Și de-aia te-ai întors ? - Da.
- Și acum ți-ai găsit să-mi spui ? - Și când ai vrea ?
Noaptea trecută nu păreai să te fi gândit la divorț, ci la altceva...
Da...
Ah, nu mă atinge ! Mă dezguști ! Mereu ai fost mincinos și laș.
Mi-ai irosit toată viața. Mi-ai stricat copilăria, tinerețea...
Mereu ai fugit după mine. Ai fost mereu în spatele meu.
- Ai fost întotdeauna în picioarele mele. - Spune-o pe șleau.
- Și, când am găsit un prieten, tu îl ucizi. - Eu ?
Nu l-ai ucis tu pe Baron ?
El m-a provocat. Și-acum, gata ! Ai terminat cu jignirile ?
Ești o brută. Fac ceva pe familia aia. Arunc medalionul ei.
Vei plăti scump asta !
Ajutor !
- Ce se întâmplă ? - Ascultați !
Du-te ! Nu vreau să te văd. Du-te înapoi în scumpa ta Americă.
- Cum nu ? Imediat. - Călătorie sprâncenată.
- Mulțumesc. - Căsătorește-te cu moștenitoarea.
Și tu, cu vechile "peruci."
Ah, seniorul, ce noroc !
Oh, doamnă, ce minune ! Nu mă mai așteptam.
Scăpați-mă de acest necioplit. Nu vreau să-l mai văd.
- De cine ? - De ăla de sus...
- Iar animalul ăsta... Cu plăcere. - Nu !
- Nu știi ce vrei. - Așa e ea. N-a știut niciodată.
- Îl ochesc. - Dacă o faceți, n-o să mă mai vedeți.
- Păi, ce să fac ? - Eliberați-mă de el și mă mărit.
- Cu mine ? - Dacă vreți.
- Doamnă... - Divorțați-ne.
Ah, divorț ! Ce bună lege republicană... singura ce va fi păstrată.
- Birjar, întoarce ! - Nu-mi ceri și mie părerea ?
- Nu sunt de acord. - Tu ai fost cel care a vrut.
- Da, dar nu așa. - Oh, și iar începe !
- Requiem ! Licoarea neagră. - "Marie-Jeanne" ?
Da, o doză bună.
- Pentru divorț ? - Stați la coadă, ca toată lumea.
- E suferind. - Și el are dreptul.
- S-a trezit. - Nu, uite.
Sunt mai mulți decât săptămâna trecută. La mine este al treilea...
- Poftim ? - Da, al 3-lea divorț al meu după Crăciun.
Se poate da un test mai mare de iubire ca înfruntarea unor pericole ?
Trădarea nu va reuși. Este o conspirație !
Închideți ușile ! Căută o scară Fiecare la postul lui !
Alungă-i pe toți scandalagii. Toată lumea să iasă afară ! Repede !
N-ați auzit ? S-a terminat !
Nu, am așteptat două ore !
S-a terminat ! Întoarceți-vă la casele voastre !
- Cum, s-a terminat ! - Atunci, divorțează...
- Aduc un grav bolnav. - Vino mâine.
Bine. Aceasta este ultimul.
- S-a rezolvat. - Data căsătoriei ?
- 14 februarie 1786. - 8 Ventôse 1786.
Haide, nu regreta, cetățeană !
Următorii și ultimii. Haide, să ne grăbim !
Philibert, Nicolas Marie Albert și Gosselin, Clarisse Julie Charlotte.
- Gosselin, tu ești ? - Da.
- Și Philibert, ești tu ? - Nu, el este.
- Ce are ? - El este bolnav.
- Cu picioarele ? - Nu, cu capul.
- I-ai dat o doză prea mare. - Pe aici, prietene.
Ei bine, cetățene, te înțeleg. Nu poți fi vesel în fiecare zi.
- Hei ! - E vina dvs.
Cetățeano, cetățene, sunteți dispuși să rupeți legăturile ce vă unesc...
- ... de sub superstițiile trecute ? - Da.
- Și el ce zice ? - Fiți pe pace, este de acord.
- Trebuie să spună. - Hai, spune-o.
- Vezi, a spus-o. - Deci, ce pun aici ?
Pune "da", asta a spus.
- Scrie. - În fața noastră..
Îi voi ucide ! Voi strivi șerpii ! Știam că vor veni.
Este o revoltă. Trageți !
Trageți ! Dă-mi o armă !
- Îi văd. - Predă-te, te-am înconjurat.
Hai să mă iei, pui de lele !
Oh, aici e hiena jegoasă, sufletul complotului !
Totul a fost cauzat de el, e ca un șobolan în grâu.
Nicolas !
Mâinile sus !
Divorțul ! Dați zor cu actele alea !
- Unde sunt martorii ? - Dă-mi să semnez.
- Este nevoie de doi. - Tu, vino-n-coa'.
Eu ?!
- Deci, da sau nu ? - Nimeni nu a apelat în zadar la inima mea.
Prietene, să știi, voi avea nevoie de tine în instanță.
Cine își închipuie că tremur, se înșeală.
Ți-am acordat harul de-a fi liber.
O să-mi aperi cauza, spunând lumii că am fost un om integru.
Mă reconfortează umorul tău. Îmi dai curaj. Da !
Ești de-al nostru. Nimic nu se pierde.
- Ești arestat, în numele Legii ! - Ce mai e și mascarada asta ?
Uite ordinul Comitetului Salvării Naționale. Veți fi trimis la Paris...
unde vei da socoteală pentru crimele tale în fața Convenției.
Este o greșeală !
Mulțumesc, cetățene viteaz !
Curajul tău a triumfat înaintea acestui mizerabil.
- Monseniore ! - Taci, proasto.
- Este prințul meu. Eu sunt roaba lui. - Te înșeli, doamnă.
"Doamnă"... mi-a zis doamnă. Iată cum mă mândresc.
- Vă sfidez pe toți. - Taci, femeie !
Înapoi, toată lumea !
Hai, bine. Hai... !
Charlotte, micuța mea... !
- Încet. Încet... - Țiganca...
- Ah da, predicția ! - Nu s-a înșelat țiganca.
I-a spus Charlottei: "Vei fi prințesă."
Ei bine, care prințesă ? I s-a suit la cap.
Calmează-te. Totul e bine.
Uită-te aci !
- Unde suntem ? - Nu te ridica, medicul a interzis...
- Unde mergem ? - În America. Acolo de unde ai venit.
- Și tu ? - Sunt cu tine, călătoresc.
Domnule Philibert !
Cum te simți ?
Nu-ți mai face griji, necazurile tale s-au sfârșit.
Totul s-a rezolvat, grâul a fost vândut. În opt ore am descărcat tot.
Ei au plătit în aur, ai văzut. Nu în asignete, ci în aur.
- Cât ? - Ah, te trezește asta ! 7000 livre.
Și asta nu e tot. Am încărcat tot vinul meu.
400 butoaie de roșu și 300 alb. Cu o astfel de afacere, am preferat să plec.
Tu mă prezinți lui Davidson. Între socri... ne putem înțelege.
- Davidson, Margaret. - Da, și asta este în ordine.
O să te căsătorești cu prietena ta. Vei fi bogat. Uite.
Uită-te !
- Ce este asta ? - Divorțul tău, semnat și parafat.
Prinde-o ! Prinde-o !
Cade în apă... !
- Unde te duci ? - Trebuie să refacem totul.
- Domnule Philibert ! - Înapoi. Nu fi prost.
Încă mai aleargă după ea. De 20 de ani durează tărășenia.
- Unde e toată lumea ? - La Monsieur de Charette.
- Prințul este cu ei ? - Monseniorul ? Oh, nu, el nu !
A plecat cu cei care au emigrat în Germania. La Koblenz.
Acolo sunt doar francezi. O să-i cunoști pe toți.
În fiecare seară se fac baluri, serbări...
Te voi duce la Regent, jucăm zaruri împreună.
Mi-e frig !
Văd casa pe care o vei avea... Plină de perdele și faianță cu o grădină...
- ... coborând în cascadă până la Rin. - Ah ! Este la un pas de Rin ?
Da, uite... Aici este.
Vei avea o navă și slujitori care îți vor face ciocolată.
- Și este încă departe ? - Nu, suntem aici.
Am făcut trei sferturi din drum. Și poimâine vom fi în siguranță.
Odihnește-te.
- Dormi. - Dacă aș putea...
- Țiganca mi-a spus... când eram mică... - Vei fi prințesă.
- Da, este extraordinar. - Și lui Nicolas i-a spus la fel.
Ea a spus: "Veți găsi avere și glorie într-o lume nouă. "
Categoric, totul se îndeplinește.
- Caleașca galbenă ? - Da.
Ei au trecut pe-aici aseară.
Se duceau spre Montargis.
Tipule, mai încet. Nu așa de repede.
Am făcut zece zile călare drumul ăsta. - Unde mergeți voi ?
- La Saverne. - Acolo se dă lupta ?
- Așa se pare. - Voluntari ?
Cum ? Tu nu ești ?
Oprește ! Oprește !
Nu e furt, ci rechiziție...
Ia zi-i: ce se întâmplă după o luptă ?
Știi de unde vin eu ? Bayonne. E adevărat.
- Dar tu ? - De la Paris.
- Dar tu, de unde ai apărut ? - Din America.
Nu ! Nu este posibil !
- Ei bine, ce e așa de amuzant ? - Ne-ai întrecut pe toți. Meriți o medalie.
Ai venit de acolo pentru a salva Republica ...la vârsta ta. Lasă-mă să te-mbrătișez.
Cetățeni, soldați, lumea e cu ochii pe voi.
Nu împotriva poporului veți lupta,
ci împotriva tiranilor care-i înlănțuie.
Regele exilat îndrăznește să vorbească ca un stăpân.
Nu-i răspundem decât prin victorii !
Cetățeni, soldați, poporul așteaptă...
Nu, nu ne oprim. Lasă-i !
- Legros, comerciant de stofe, tu ești ? - Da.
- Unde te duci ? - La Strasbourg.
La Strasbourg ? Nu poți merge acolo, austriecii sunt deja în Saverne.
Mă întorc acasă, nu se poate ?
Fiți atenți cu ăsta. Nu e nicio cale să-l oprim.
Știți de unde vine ? Din America !
Vedeți, cetățeni, oamenii vin de peste tot. Nu suntem singuri.
Toate națiunile ne întind mâna.
- Ce se întâmplă ? - Acolo... este Nicolas !
Nu, visezi.
- Din nou... - Ești cu nervii la pământ.
Hai, curaj ! Acest coșmar trebuie să înceteze.
- Wissembourg ? - Eu sunt, monseniore.
Gândeam că sosiți mai curând. De trei zile vă aștept.
Vino, prietene, pornim !
Mai repede ! Mai repede !
- Unde sunt austriecii ? - În fața noastră, la două leghe.
Ieri ar fi putut controla drumurile, dar acum este imposibil.
Și ?
Ar trebui să trecem de francezi și să să ajungem în față.
Dumnezeu să ne ajute...
Acoperă-te, nu se știe niciodată.
- Ce se întâmplă ? - Acolo, alături... El este.
Oh, nu, nu poate fi adevărat !
Oh, Charlotte ! Uite, e soția mea.
- Ce faci aici ? - Dar tu ? Ce e cu tine ?
Sunt cu prietenii. Veniți la nuntă.
- A cui nuntă ? - A mea.
- A înnebunit. - Dă-te deoparte !
Ajutor !
- Cum trec de austrieci ? - Nu cred că ea e cu fugarii ?
Mă întreabă dacă nu cumva ești cu emigranții ?
Tu vorbești ?! Tu du-te în America.
Cu America am terminat-o, rămân în Franța.
Aici e sfârâiala... Nu pot părăsi Republica. Trebuie să ajutăm toți, nu-i așa, cetățene ?
Grăbește-te, Requiem !
- Hei ! Nu fugi ! Am nevoie de tine la nuntă. - De ce ? Ai obținut deja divorțul.
S-a dus pe apă, să nu mai vorbim... Vino, vino !
Ajută-mă, monseniore ! Sălbaticule ! Brută !
- Și, nu mă ajuți cu nimic ! - Dar, doamnă...
- Hai, încearcă ! - Zgârie-brânză ! Sălbatic ! Canibal !
Charlotte, stai acolo ! Nu fi proastă, ne-am pierdut deja prea mult timp.
Curând vom fi bătrâni.
- De ce nu mă lasă să trăiesc ? - Fiindcă te iubește, doamnă ?
- Monseniore, ăia sunt aici - Doboară vizitiul.
Nu !
- Și soția ta ? - E la el.
Bravo, monseniore ! Bravo, monseniore !
M-ai ciupit ! M-ai mușcat !
- Stai cuminte, doamnă, ne vede lumea. - Ei bine, să se uite ! Nu-mi pasă.
- Nu ne căsătorim ? - Niciodată !
Charlotte !
- Împăratul, ce împărat ? - Te spun împăratului.
- Bine, încearcă. - Da, așteaptă până diseară.
Așteaptă tu un pic și te pleznesc.
- Ce-i vei spune ? - O să vezi...
Oh ! Acum te potolesc.
Cincisprezece ani mai târziu profeția țigăncii s-a îndeplinit.
Ea îi spusese Charlottei: "Veți fi prințesă."
Și lui Nicolas: "Vei găsi avere și glorie într-o lume nouă."
În 1809, mareșalul Philibert a devenit Prinț al Imperiului.